Филолошки факултет Универзитета у Београду
Authors who publish with this journal agree to the following terms: Authors are confirming that they are the authors of the submitting article, which will be published (print and online) in the journal Anali filološkog fakulteta by the Faculty of Philology, University of Belgrade (Faculty of Philology, Studentski trg 3, 11000 Belgrade, Serbia). Author’s name will be evident in the printed article in the journal. All decisions regarding layout and distribution of the work are in hands of the publisher. Authors guarantee that the work is their own original creation and does not infringe any statutory or common-law copyright or any proprietary right of any third party. In case of claims by third parties, authors commit their self to defend the interests of the publisher, and shall cover any potential costs. Authors retain copyright and grant the journal right of first publication with the work simultaneously licensed under a Creative Commons Attribution-ShareAlike 4.0 International License that allows others to share the work with an acknowledgement of the work's authorship and initial publication in this journal. Authors are able to enter into separate, additional contractual arrangements for the non-exclusive distribution of the journal's published version of the work (e.g., post it to an institutional repository or publish it in a book), with an acknowledgement of its initial publication in this journal. Authors are permitted and encouraged to post their work online (e.g., in institutional repositories or on their website) prior to and during the submission process, as it can lead to productive exchanges, as well as earlier and greater citation of published work.
Сва права задржана (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0
Светлана Шеатовић, Марко Аврамовић (ур.), Поезија Живорада Недељковића: зборник радова
Nailje R. Malja Imami, Morfologija albanskog jezika
Ружица С. Левушкина, Лексика православне духовности у савременом српском језику
Los efectos de la violencia sistemática: el caso del Delirio de Laura Restrepo
El tema del trabajo es la novela Delirio (2004) de la autora Laura Restrepo y el estudio de las consecuencias de la violencia sistemática en el contexto social de la Colombia de finales del siglo XX, que se presenta en la novela. La autora revela los mecanismos de la violencia de los que no se habla, porque es una violencia invisible que forma parte del mundo social tanto que está completamente normalizada. El objetivo del trabajo es responder a la pregunta de cómo la violencia colectiva afecta a un individuo y cómo se manifiestan sus efectos. En la novela, la violencia configura las vivencias de tres generaciones de personajes a través de las cuales se mostrará que el delirio se convierte en una herramienta. A través de su locura, con acento en la protagonista Agustina Londoño, se manifiesta el caos que envuelve a toda Colombia. Por lo tanto, delirio como herramienta permite a los personajes hablar sobre lo callado y crea un espacio para visibilizar las formas de violencia encubierta y sistemática en Colombia. De esta forma, la locura personal de los personajes de Restrepo indica el delirio de toda la sociedad colombiana de fines del siglo XX.
The Poetics of Darkness in Popular Culture: Amy Winehouse
This paper studies the significance of Amy Winehouse’s music in popular culture, aiming to discover the depth of personal narrative and the themes of darkness in her lyrics. It explores her reflections on personal struggles, addiction, love, and relationships, revealing a distinctive blend of jazz, soul, and contemporary pop. Through both qualitative and quantitative analyses, together with sentiment polarity analysis and word frequency, the study shows how Winehouse deals with the wide range of human emotions, which in turn reveals her rather complicated relationship with intimacy and mental health issues. The paper emphasizes her music’s notions on social challenges, which contributes to broader dialogues about addiction, mental health, and romantic intricacies. Characterized by raw honesty and a nuanced understanding of the human condition, her legacy continues to inspire artists and influences the narrative focus of pop music, encouraging more candid discourses on stigmatized topics.
Free souls and captured state – Shakespeare as a means of subversion in Serbian theatres
This paper addresses the phenomenon of literature and theatre as a vehicle for freedom of expression, subaudition and subversion. The case studies are two plays enacted on Serbian stages in the past decade: Shakespeare at the Kremlin, an authentic post-Yugoslav and post-communist creation revisited and revived thirty years later; and “Project Shakespeare – As You Like It”, of Belgrade’s National Theatre, where even a comedy has a tragic ending. Prison as a little state, power and restricted freedom of an individual and a whole society, as well as the role of theatre in these processes, are the topics that pervade both plays analysed in this paper.
Стереотипи о половима у расправама о углађености Николе Фареа и Жака ди Боска
У раду се испитује заступљеност стереотипа о мушкарцима и о женама у двема утицајним расправама о углађености у Француској у XVII веку: Углађеном човеку Николе Фареа (1630) и Пристојној жени (1632–1636) Жака ди Боска. Најпре се представља идеал углађености – honnêteté – и развој значења полисемичног придева honnête, који показује родну маркираност у синтагмама honnête homme (углађени или пристојни човек/мушкарац) и honnête femme (углађена, пристојна, честита жена). Затим се пружају примери уврежених ставова о мушкој и женској „природи” – и карактерним особинама које из ње проистичу – у доминантним дискурсима у Француској у XVII веку, који се ослањају на Аристотеловa и Галенова разматрања о полним разликама, и на основу којих се учвршћује идеја о инфериорности жена у односу на мушкарце. Указује се и на еманципаторске противаргументе у Расправи о женама започетој у XV веку, чију је синтезу пружио Балтасаре Кастиљоне у Дворанину, расправи која је пресудно утицала на обликовање идеала углађености у Француској и чију имитацију доноси Фареова расправа. Анализа корпуса потврђује да је идеал углађености у Француској у XVII веку родно маркиран. Друштвени конструкти углађеног мушкарца и углађене жене код Фареа и Ди Боска преузимају одређене вишевековне стереотипе о мушкарцима и женама: поред заједничких особина, неопходних и мушкарцима и женама за успех у друштву (дражесност, нехајност, умереност, умеће вођења разговора), женама се, услед њихове наводно хладне, влажне и грешне природе, намеће идеал стидљивости, чедности, честитости и беспоговорне бриге за врлину.
Obrnuti asketizam monaha-pesnika Ikjua i poetski identitet japanskoga zena
U ovom radu sagledavamo mogućnost drugačijeg, nadamo se savremenijeg i univerzalnijeg, razumevanja neortodoksnih i subverzivnih elemenata u pesničkom delu Ikju Sođuna, japanskog zen-monaha i pesnika (14-15. vek). Iako je poezija u izrazu zena i vekovima pre toga već obavljala važnu ulogu, a Ikju u naslednoj duhovnoj lozi zena pretendovao na pravovernost i puno nasledno pravo, njegova poezija obiluje „nekanonskim” motivima, koji, čini se, svedoče o heterodoksnoj prirodi poetske interpretacije zena u njegovom stvaralaštvu. U većini dosadašnjih, modernih tumačenja, ti se elementi pripisuju buntu protiv hipokrizije klerikalnog establišmenta. Ne poričući valjanost i takvog razumevanja, u ovom radu razmatramo prirodu asketskoga podviga u budizmu te predlažemo alternativnu interpretaciju duhovnog i pesničkog Ikjuovog dela na tragu savremene filosofije, pre svega one Žila Deleza. Ka ishodu, argumentaciju vodimo u pravcu teze o pesniku postajanja, koji svoj identitet povlači iz etabliranih i predvidljivih značenja te ostaje skriven u virtualnome, odakle nastupa kao podvižnik „obrnutog puta”. Njegova aktuelnost danas nije u postojanosti pesničkoga subjekta i glasa, već u nepostojanosti i otporu reprezentovanju unutar svodljivih identitetskih granica.
Фолклорне представе о ноћном небу у контексту есејистичког и антологичарског опуса Миодрага Павловића
У литератури о антологичарском и есејистичком раду Миодрага Павловића месец и звезде нису детаљније разматрани ни као песнички мотиви ни као теме на које се он више пута освртао у својим огледима. Стога је циљ овог рада да осветли слику ноћног неба у Павловићевим изборима српских усмених песама, као и у ауторовим тумачењима њихових значења, при чему су у обзир узете следеће књиге: Антологија српског песништва (1964, 1984), Антологија лирске народне поезије (1982), Бој на Косову: народне песме (1989); као и Рокови поезије (1958), Дневник пене (1972), Обредно и говорно дело (1986), Поетика жртвеног обреда (1987), Говор о ничем (1987), Храм и преображење (1989), Огледи о народној и старој српској поезији (1993) и Свечаности на платоу (1999). Одабрани корпус потврђује тезу Мирче Елијадеа из књиге Свето и профано да је горњи простор, заједно са небеским телима, сакрализован, јер је недокучив човеку и као такав представља предмет фасцинације из које произилази људска потреба за сталним његовим осмишљавањем, почевши од митског поимања, све до песничких визија. Прегледана релевантна литература на дату тему и аналитичко читање назначене грађе указују на то да фолклорне представе о ноћном небу посебно инспиришу Миодрага Павловића, при чему он пажњу посвећује њиховим специфичностима у традиционалној култури Срба, с једне стране, као и њиховој универзалној, архетипској симболици, карактеристичној за митологију и религију различитих народа, с друге стране. Усмена поетска имагинација креира слику о месецу и звездама која је растегљива, те ће она бити приказана у контексту њене покретљивости, а с обзиром на студију Ваздух и снови Гастона Башлара.
Fikcija i istina u Andrićevoj pripovetki „Pismo iz 1920. godine”
U radu se istražuje odnos fikcije i istine u Andrićevoj pripovetki „Pismo iz 1920. godine”. Analiza uključuje pet teorijskih modela književne istine: mimetički, epistemološki, etički, model autentičnosti i figurativni model. U okviru mimetičkog modela, pokazuje se kako referencijalnost Andrićevog teksta funkcioniše u odnosu na istinu stvarnosti. Mogućnost sticanja znanja putem fikcije proverava se kroz epistemološki model, dok se u okviru etičkog modela razmatraju moralne implikacije dominantnog iskaza pripovetke: „Bosna je zemlja mržnje”. U fokusu modela autentičnosti jeste procena iskrenosti junaka pripovetke i pripovedačevog govora u odnosu na poetičke i ideološke tendencije Andrićeve proze. Figurativni model analizira simboličke i metaforičke potencijale tekstualnih iskaza, dovodeći u vezu Andrićev pesimizam sa širim, modernističkim tendencijama. Posebna pažnja posvećena je rekonstrukciji kulturne stvarnosti Andrićeve pripovetke u preseku istorije i književnosti. U radu se razmatraju i različite interpretativne strategije i njihove ideološke implikacije, uključujući sporove u tumačenju Andrića u okviru srpske i bošnjačke interpretativne zajednice. Cilj rada je da se pokaže kako društvena stvarnost preoblikuje fikciju i načine formiranja književne istine. Rezultati sprovedene analize ukazuju na složenost pojma istine u književnosti, u kojoj se različiti modeli istine prepliću, čineći poroznim granice između realnog i imaginarnog. Ovakav pristup pruža uvid i u šire pitanje književne istine i njenu ulogu u oblikovanju kulturnih i ideoloških narativa.
The Impact of Grade Difference on Competitive and Collaborative Engagement in Language Learning: A Quizizz-Based Survey
This study investigates how grade differences influence competitive and collaborative language learning engagement among first-year undergraduate students using an AI-powered LMS. By analysing data from 67 students over an academic year, we identified a threshold of 1.5 (95% CI: 1.3–1.7) grade difference. Groups with grade differences lower than this threshold tended to engage more in competitive learning, while those with larger differences favoured collaborative learning. Using a mixed-methods approach, we combined quantitative data analysis with qualitative survey responses to uncover the underlying reasons for these behaviours. Initially, students were randomly assigned to groups, and their interactions were observed throughout the first semester. At the end of the semester, students reorganised into self-selected groups, allowing us to monitor changes in engagement dynamics. The qualitative survey provided insights into students’ motivations, revealing that competitive learning was driven by personal challenge and immediate feedback, whereas collaborative learning was valued for mutual support and knowledge sharing. These findings offer practical strategies for educators to optimise learning environments based on student group compositions, suggesting that similar-grade groupings can stimulate competition, while diverse groups enhance collaboration. Our study underscores the importance of understanding group dynamics and provides a framework for designing effective educational strategies tailored to different learning preferences and needs.
Studentska saradnja u vreme pandemije Kovid-19
Nakon što je polovinom marta 2020. godine uvedeno vanredno stanje u Republici Srbiji, čime je obustavljeno pohađanje nastave na fakultetima i u ostalim obrazovnim institucijama, bilo je potrebno pronaći načine da se obrazovni proces nastavi kako bi se akademska i školska godina uspešno završile. Osim izmenjenog načina rada, promenjen je i način funkcionisanja među studentskom populacijom u pogledu saradnje i druženja. Cilj ovog istraživanja je da ukažemo na to kako je pandemija Kovid-19 uticala na način komunikacije među studentima španskog kao stranog jezika. U pitanju je istraživanje koje obuhvata dva fakulteta (Filološki fakultet u Beogradu i Filozofski fakultet u Novom Sadu), i u kome su digitalne platforme ključni alat za analizu. Nastojimo da utvrdimo da li su studenti razvili nove načine razmene materijala za učenje, skripata ili beleški budući da se nastava nije odvijala u učionici, te do kojih je promena došlo u društvenoj interakciji među studentima. Za potrebe istraživanja primenjena je kvantitativna analiza, a metoda prikupljanja podataka bila je onlajn anketa. Rezultati istraživanja su pokazali da su digitalne platforme pomogle da se premoste određeni izazovi koji su se pojavili tokom perioda pandemije, posebno izolacija i usamljenost mladih, dok je takva situacija u potpunosti uticala na mogućnosti komunikacije uživo, kao i njen intenzitet. Komunikacija, razmena informacija i materijala pretežno su bile tehničkog karaktera, dok su drugi aspekti vezani za učenje bili manje zastupljeni. Rezultati istraživanja ukazali su na ograničenja digitalnih platformi i onlajn formata učenja, koji, uprkos mnogim prednostima, nisu mogli da nadomeste fizički aspekt komunikacije tokom studiranja.
動詞「打ち込む」の多義的な意味の現れ方
言語現象の分析においては、構造や意味関係を構成する要素の語彙的性質、文法的性質、そしてそれらの関係性を考慮する必要がある。また、単語の多義的性を考察する際、各語彙的な意味を個別に記述するのではなく、意味が現れる条件を実例に基づいて整理し、意味的タイプに分類することで、体系的な理解を深めることが可能である。本稿では、語彙的な意味、文法的な意味、そして両者をつなぐカテゴリカルな意味という概念を適用し、多義性が特に複雑な複合動詞「打ち込む」に焦点を当てた。その多義的な意味の現れ方を分析し、意味分類を試みた。分析は辞書記述および小説の用例に基づいて行った。分析の結果、「打ち込む」の多義的な意味は、大きく6つに分類できることが明らかとなった。これらは「叩いて内部に入れる」、「対象を相手の領域に移動させる」、「強く迫る、勢いよく押し寄せる」、「精神を集中する」、「球を打つ練習を十分にする」、および「敵陣に攻め込み、その勢力を二分する」といった意味である。特に、最初の3つの意味に関しては、さらに下位の意味的関係が確認された。これらの意味は、カテゴリカルな性質および文法的性質の変化に伴い、構造の変容を通じて新たな意味が現れる過程を示している。本稿は、語彙的な意な味、文法的な意味、カテゴリカルな意味という概念の適用、特定の構造における要素間の関係性を言語分析に含めることの重要性を示すものである。
Специфичне реализације трајања вокала у нишком урбаном варијетету
Рад се бави испитивањем и описом реализација трајања вокала у српском језику – у призренско-тимочкој дијалекатској области, којe представљају важан аспект фонетских и фонолошких истраживања у контексту дијалекатских варијација. На основу дугогодишњих истраживања спроведених у урбаним центрима призренско-јужноморавског дијалекта, методом слушне перцепције уочено је да код говорника у Нишу можемо направити поларизацију на две групе: 1) говорници код којих се јавља тзв. дужење наглашених вокала и 2) говорници код којих је трајање наглашених вокала изразито кратко. У раду су, на основу експерименталног истраживања (акустичка анализа), представљене вредности трајања наглашеног и ненаглашеног вокала код 20 говорника мушког пола из Ниша. Снимљени материјал анализиран је у софтверском пакету за обраду говора PRAAT (верзија 6.0.14, Boersma/Weenink, 2015).
Озвучење интервокалних плозива у далматороманским реликтима Бококоторског залива
Озвучење интервокалних плозива једна је од главних карактеристика далматороманских реликата Боке которске; уп. нпр. VpV > b у лат. nepōtem ’унук; нећак’ > сх. нȅбуд ’нећак’, VtV > d у лат. *rōsātam > сх. рòсāда ’роса’, VcV > g у лат. placentae ’колачи’ > сх. топоним Плагȇнти. Овај рад бави се захватом те појаве. Анализом грађе утврђено је да бокељско озвучење не захвата све расположиве реликте. Налази се у реликтима лат. coopertōrium ’покривач’, *nucālia ’орашје’, *pānicam ’хљебиште’ > ’остава’, placentae ’колачи’, platanum ’платан’, prōtēlum ’црта’ > ’раздјељак’, rogāta ’тражени’ (дарови) > ’дар’, *rōsātam ’роса’, *vellatīnam ’овчија вуна’; нe налази се у реликтима лат. bōca ’Box boops’, bombācem ’памук’, catēnaceum ’катанац’, cēpullam ’лy̏к’, cīmicem ’стјеница’, co(n)strātum ’прострто’ > ’таван, поткровље’, fīcātum ’џигерица’, lacertam ’Scomber colias’, locustam ’скакавац; јастог’ > ’јастог’, lucernam ’свјетиљка’, oculātam ’оката’ > ’Oblada melanura’. Мијешан исход показују лат. *frondiātam ’лишће’ > ’рибање страшилима’, nepōtem ’унук; нећак’ > ’нећак’, nepōtiam ’нећака; унука’ > ’нећака’. У закључку се износи претпоставка да су озвучени реликти зајмљени након неозувчених, и то вјероватно између XIII и XV вијека.
Terminološke kolokacije u jeziku prava na primeru italijanske lekseme causa i prevodni ekvivalenti u srpskom jeziku
Polazeći od uloge koju kolokacije imaju u jezičkoj produkciji na maternjem i na stranom jeziku, te od važnosti prepoznavanja te uloge u nastavi stranih jezika, tokom učenja i posebno u procesu prevođenja (stručnih) tekstova, istražićemo određene leksičke kolokacije u italijanskom i u srpskom jeziku prava. Predmet istraživanja predstavljaju kolokacije sa leksemom causa na italijanskom i odgovarajući prevodni ekvivalenti tih kolokacija u srpskom jeziku. Cilj istraživanja jeste da, koristeći se metodom kvalitativne i kontrastivne analize, prikažemo i klasifikujemo kolokacije sa pomenutom leksemom, predstavimo primere ekvivalencije, korespondencije ili odstupanja u prevođenju na srpski jezik i istražimo moguće uzroke neproporcionalnog broja kolokacija u pomenutim jezicima. S tim u vezi, u radu se ispituju i mogućnosti uključivanja nekih italijanskih kolokacija u grupu kolateralnih tehnicizama, uzrokovanih komunikativnim potrebama stručne zajednice, a ne efektivnim jezičkim potrebama šire populacije. Rezultati istraživanja pokazuju značajan broj kako funkcionalnih, tako i formalnih ekvivalenata. Kada je reč o funkcionalnim ekvivalentima, primećeno je da ova vrsta prevodne ekvivalencije u pojedinim slučajevima može biti izvor nejasnoća i da je zbog toga neophodno pružiti dodatna pojašnjenja na pojmovnom planu; takođe, primetan je i relevantan broj kolateralnih tehnicizama, što otvara niz mogućnosti za dalja sociolingvistička istraživanja ove teme i njoj sličnih.
Komparativna analiza deskripcija mentalnih stanja i dispozicija junaka u izvornom i drugom izdanju romana za mlade Charmed Thirds autorke Megan Makaferti u svetlu političke korektnosti i eufemizacije
U datom radu porede se opisi mentalnih stanja i dispozicija likova u izvornoj verziji romana za mlade Charmed Thirds autorke Megan Makaferti sa opisima u drugom izdanju kako bi se utvrdile razlike u karakterizaciji nastale kao rezultat eufemizacije. Proučavaju se aspekti deskripcija u prvom izdanju koje se retroaktivno posmatraju kao neadekvatne, kao i sredstva kojima se pruža nova, alternativna deskripcija, koja figurira kao novopostavljeni standard „adekvatnijeg” diskursa za mladu čitalačku publiku. Uočeno je da se problematičnim doživljavaju određene lekseme sa izrazito negativnom konotacijom koje denotiraju ispodprosečnu inteligenciju (retarded, moronic), lekseme kojima se označava ludilo (crazy), ali i opisi fizičkog izgleda koji se mogu smatrati stereotipičnim i stigmatišućim, a da pritom ne sadrže disfemistične termine (a mental-patient haircut), ili se pak neprimerenim doživljava samo pominjanje termina kojim se izvesni poremećaj imenuje (anorexic). Sredstva izmena čine izostavljanje problematičnih leksema-deskriptora, leksičke zamene, ili pak alternativne deskripcije na nivou klauza, pri čemu izmenjen sadržaj značenjski može biti značajnije udaljen od izvornih propozicija (It makes me feel like a mental patient – It keeps me awake at night). Značajno je istaći da mentalna karakterizacija bipolarne junakinje Deksi ostaje neizmenjena, te se njen prikaz može smatrati primerom pozitivne, pažljivo diskurzivno konstruisane reprezentacije člana marginalizovane društvene grupe još u izvornoj verziji dela, a ne samo u drugom, više politički korektnom izdanju.
deskripcije mentalnih stanja i mentalnih dispozicija
Decoding Markers of Submissiveness Strategy in Creating Group Identity Among Athletes
The relationship between coaches and athletes is often characterized by hierarchical power dynamics, in which coaches significantly influence athletes’ training, performance, and even personal lives. Consequently, the discourse between athletes and their coaches often reflects a delicate balance of power dynamics and eagerness to maintain good relationships. Within the context of team sports, athletes may adopt various strategies to establish and maintain their ingroup identity, including markers of submissiveness. These submissive behaviours can serve as a means for athletes to signal their willingness to conform to the group’s norms and expectations and foster a sense of belonging and cohesion within the team. This paper explores the linguistic and communicative strategies employed by athletes to express submissiveness within this asymmetrical power structure, shedding light on how athletes negotiate their subordinate positions and align their behaviours with the expectations of the coach-athlete relationship. These insights can contribute to a deeper understanding of the complex power dynamics that shape coach-athlete interactions and ultimately highlight how athletes navigate and maintain their ingroup identity within the sporting context.
Колокацијска компетенција србофоних студената у енглеском језику медицинске струке
Настава страног језика показује да неизворни говорници, упркос значајном фонду речи које поседују, неретко не владају правилима њиховог удруживања. Избор речи у саставу колокација не следи никакву логику већ се заснива само на језичкој конвенцији (Lewis, 1997). Колокације су специфичне за сваки језик и представљају велики проблем за неизворне говорнике, често и због негативног трансфера из матерњег језика. Предмет истраживања овог рада је испитивање (пре)познавања и употребе лексичких глаголско-именичких колокација енглеског језика медицинске струке од стране србофоних студената медицинских струковних студија. Укупно 217 испитаника учествовало је у овој студији пресека, која је заснованa на следећим претпоставкама: (1) ниво колокацијске компетенције студената на нивоу целог узорка је просечан; (2) студенти чешће праве грешке при провери продуктивног него рецептивног знања колокација; (3) постоји позитивна корелација између нивоа знања општег енглеског језика и утврђеног нивоа колокацијске компетенције испитаника. Подаци су прикупљени путем теста за проверу колокацијске компетенције, а обрађени су помоћу одговарајућих мера дескриптивне статистике, анализе варијансе, Пирсоновог коефицијента корелације и t-теста. Добијени резултати указаће не само на потребу увођења дугорочнијег, континуираног и интензивнијег подучавања/учења колокација у медицинском енглеском језику, већ и на важност учења колокација у матерњем, односно српском, језику медицинске струке и, нарочито, на потребу за што скоријом израдом једнојезичких и двојезичких речника (медицинских) колокација у српској лексикографији.
Syntactic Means in Keir Starmer’s Speeches on Climate Change: An Investigation of Dependent Clauses
Whilst Keir Starmer, the current British prime minister, assumed office fairly recently, on 5 July 2024, he has nevertheless managed to express his views on the issue of climate change in a number of speeches. Due to the recency of his incumbency as a prime minister, however, Starmer’s climate change discourse is fairly unexplored. The present paper seeks to offer a novel insight into the under-researched topic of Starmer’s discourse on climate change by analysing syntactic means, such as dependent clauses, in a corpus of his speeches on the issue of climate change. The paper first presents an outline of the theoretical premises of the analysis, followed by the description of the corpus, the results of the analysis and their discussion. Special attention is paid to the frequency of the occurrence of dependent clauses in the corpus. The results of the corpus analysis indicate that the most frequently occurring dependent clauses in Starmer’s speeches on climate change are adverbial, infinitive, and -ing clauses. These findings are amply illustrated and discussed in the article.
Сва права задржана (c) 2024 https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0
Софија Биланџија, Позајмљивање у скандинавским језицима: траговима европског културног наслеђа
Dragana M. Đorđević, Uvod u klasičnu arapsku leksikografiju
Драгана Вукићевић, Кроз кључаоницу текста
O poreklu Turaka s osvrtom na pojam turski svet
Poreklo Turaka i dalje je prilično nejasno, budući da se njihova etnogeneza najčešće vezuje za prve turske pisane spomenike koji datiraju iz VII veka. Međutim, prema nekim naučnim istraživanjima, istorija Turaka seže čak do II veka pre nove ere. Postoje podaci prema kojima se dovode u vezu sa Sumerima, te se u naučnoj literaturi neretko pominju kao jedna od najstarijih civilizacija. Turski narodi, „potomci vučice”, poznati po svom nomadskom načinu života, odličnih lovačkih veština, kroz istoriju postaju svetska sila. Njihova stalna kretanja rezultirala su prisustvom mnogih turskih naroda na veoma udaljenim krajevima sveta. Posmatrano s istorijskog stanovišta, današnji Turci predstavljaju jedan mali deo velike familije naroda koja je odigrala veoma značajnu ulogu u svetskoj istoriji. Raspadom Sovjetskog Saveza u Rusiji nastaju mnoge nezavisne države oformljene od turskih naroda. U nameri da se svi turski narodi sveta okupe i zbliže nastao je termin turski svet. Cilj ovog rada jeste da ukažemo na kompleksnost utvrđivanja porekla Turaka osvrćući se na brojnost turskih naroda i apostrofirajući njihovo jedinstveno poreklo koje se zasniva na zajedničkim filološko-kulturološkim elementima.
Utjecaj migracija na glavne likove u kratkoj priči „Hayal Kahvesi” turske autorice Menekşe Toprak – psihoanalitički pristup
Rad se bavi pitanjem utjecaja migracija na psihičko stanje likova u priči „Hayal Kahvesi”. Instumentarijem psihonalize fokusirat ćemo se na snove koji su, prema Freudu, kraljevski put u nesvjesno, a u ovoj priči snovi su, zajedno s obilato korištenom simbolikom, bez sumnje, u vezi s migracijama. Nesvjesno, koje prema Lacanu predstavlja neizmjerno veliku i zamršenu mrežu koja obuhvata ljude te se u njih utkiva, predstavlja sliku jezika, što ćemo u ovom radu prikazati kroz sliku djece koja se koriste izmišljenim jezikom kako bi isključili svijest i pobjegli od traume. Pitanje drugog, u ovom slučaju djece i roditelja koji su migrirali iz matičnih zemalja na malo njemačko osrtvo, otvara nam mogućnost uvida u probleme s kojima se oni susreću, što ćemo nastojati potkrijepiti relevantnim psihoanalitičkim teorijama. Usljed odsustva integracije u društvenu zajednicu, dezorijentirani pojedinac sklon je devijantnom ponašanju, a to se oslikava i na primjerima junaka ove kratke priče. Suočavanje s pitanjem ličnog i kolektivnog identiteta likova kao posljedica migracija jedna je od temeljnih okosnica ovog rada.
Potraga za istinom u romanu Avesalome, Avesalome! Vilijama Foknera
Ovaj rad se bavi pitanjem istine u književnom delu kroz analizu romana Avesalome, Avesalome! Vilijama Foknera. U njemu ćemo istražiti da li i na koji način narativne tehnike multiperspektivnosti, fragmentarnosti, repeticije i revizije, kao i pripovedanje u stilu usmenog kazivanja postižu efekat istinitosti kod čitalaca. Sa druge strane, oslanjajući se na postulate figurativnog, a zatim i epistemološkog modela istine u književnom delu, ispitaćemo da li i na koji način ove narativne tehnike čitaoca približavaju, odnosno udaljavaju od istine. Pored toga, razmotrićemo i valjanost koncepta autentičnosti, koji posledično dovodi do neutralizacije istine u književnom delu. Najzad, ustanovićemo šta to Fokner otkriva čitaocu o prirodi same istine, kako u ovom književnom delu, tako i u stvarnom životu, kao i koje su to sve univerzalne istine koje ono nosi u sebi.
Чудне метаморфозе Романа о Лондону: од аутофикције до метафикције
Писање свог последњег романа Милош Црњански, како је посведочио у једном интервјуу, започео је још 1946/1947. године у Лондону. Међутим, роман је тада носио наслов The Shoemakers of London (Лондонски обућари) и био је писан енглеским језиком. Још занимљивије, главни јунак је био сам писац, који покушава да напише своје последње дело на језику који му није матерњи. У првим верзијама, дакле, долазе до нарочитог изражаја аутофикционални елементи овог дела. Зашто се од тога у коначној верзији Романа о Лондону одустаје, а главни јунак постаје руски књаз? Да ли се разлог за одустајање од писања на туђем језику у туђој земљи може, можда, наћи у самом роману? Роман о Лондону се тако отвара не приповедањем живота већ приповедањем поетике, а у овом раду бити ће речи о постепеном преласку од аутофикције ка метафикцији, али и о улози и значају који ће оваква чудна метаморфоза имати у поетичким променама од позног модернизма до постмодерне књижевности.
Глас српске Aнтигоне: агонално у збирци Tражим помиловање Десанке Максимовић
У раду се промишља могућност читања збирке Тражим помиловање из перспективе античке књижевности – конкретно Софоклове Антигоне. Препознавањем идентичног оквира, утемељеног на опозицијама Креонт–Антигона / цар–пјесникиња (односно лирски субјект), инсистира се на успостављању сагласја кад је ријеч о кључном етичком принципу између античке хероине и „српске Антигоне”, а снажно се темељи на поимању љубави. Самим тим, посљедично, потврђује се оправданост жанровског одређења збирке, као „лирске дискусије”, насупрот поимању дијалога, јер у себи носи срж агоналног односа, карактеристичног за античку духовност.